De la începutul timpului
povestitori și-au încântat audiența cu cuvintele lor.
Dar aveau și un dar mai rar.
Erau aceia care prin cuvintele lor aduceau personajele la viață,
în afară din cărți, în lumea noastră.
Poate asta va merge. Lasă-mă să-i citesc.
E prea tânără.
De ce nu mi-o citești?
A fost odată că niciodată o fetiță,
care era iubita de toată lumea.
Dar în special de bunica ei, care-i dădea totul.
Odată i-a dat o scufiță,
una roșie.
Ce a fost asta?
Ce?
Roșul i se potrivea așa de bine
încât a refuzat să mai poarte altceva.
Așa ca a fost numită Scufița Roșie.
Cei mai mulți dintre ei prefera să-și țină secrete talentele.
Dar unii nu sunt conștienți că au acest talent,
până când e prea târziu.
Pe unde?
- Următoare la stânga. - Ești sigură? Deoarece cred c-am ratat.
Cine e șoferul? Tata.
Cine e copilotul? Eu.
Ne-am mai rătăcit înainte?
- Nu. - Nu.
UIte!
Cotește!
Librăria antică ar trebui să fie la capătul străzi
- pe partea dreaptă. - Bine.
Apropo cum se face că fiecare librărie pe care am văzut-o are peste 1000 de ani?
De ce nu putem vizita una din alea care servesc ciocolată fierbinte
și cărțile sunt noi?
Ce farmec ar avea cartea dacă ai lua-o de la magazin?
Îmi plac cărțile vechi.
Haide!
Acesta e genul meu de loc.
- Poate vei găsi aici... - Ce să găsesc?
Cartea aceea pe care o cauți.
- Mă voi uita imediat. - Crezi că nu am observat?
N-ai părăsit inici o librărie până n-ai căutat în fiecare colț pe fiecare raft.
Ce fac?
Și tot timpul vii dezamăgit.
Câteodată ochii îți sunt roși.
Deoarece cărțile vechi sunt pline de praf.
Hei, uite ce-am găsit.
Va dura o secundă.
- Uite ce am găsit. - Cred că vei sta aici.
Bună ziua, mă numesc Mo Folchart.
Faimosul doctor de cărți.
Ați picat la timp.
Uitați-vă la această carte.
- Credeți că o putem salva? - Cred că prognoza e bună.
- Ai o colecție pe cinste. - Da.
- Dacă dorești să te uiți ești invitatul meu. - Mulțumesc.
Ce vezi?
Nici măcar nu am încercat.
Cine e ăla...
Nu-i place să fie gâdilat.
Iar tu ar trebui să ai mai multă grijă.
Numele lui este Grimp și știu că arată fermecător.
Dar știi ce se spune despre cărți și despre coperți?
Da, de asemene situ ce se spune despre vorbitul cu străinii.
Nu sunt străin, Maggie.
Nu-ți mai amintești de mine. Ne-am întâlnit o dată.
Erai foarte mică.
Dar nu sunt un străin.
Bună, Limbă de Argint.
Tocmai vorbeam cu fiica ta.
Maggie, du-te vin și eu imediat.
E în regulă, e doar un prieten vechi.
- Tată? - Fă-o, acuma.
Haide să facem o mică plimbare.
Te-am căutat.
Ani de zile am fost cu un pas în urma ta
așteptând ca să găsești ceea ce ai spus că vie găsi.
Doar spune-mi ce dorești.
Vreau ca tu să îndrepți răul pe care l-ai făcut acum 9 ani.
Și te avertizez, Capricorn știe unde stai.
E un om acolo care va așteaptă a ajungeți acasă.
- Vrea să-i citești. - Are ghinion.
Nu mai citesc cu voce tare.
Dacă te va găsi, crezi că vei avea de ales?
Te pot ajuta să stai ascuns.
Dar vreau...
... dacă îmi promiți că mă trimiți înapoi. Sunt aici de prea mult timp.
Trimite-mă acasă, Limbă de Argint.
- Citește-mi. - Îmi pare rău, nu te pot ajuta.
Trimite-mă acasă.
- Doar dă-mi cartea. - Ce carte?
N-am cartea.
- N-ai cartea? - Da.
Am căutat-o peste tot.
Ce ai în rucsac?
Ai găsit una? E amuzant, nu?
Ciudat am apărut aici exact în acel moment.
Știi e un timp în viață când pur și simplu stelele se aliniază.
Nu e acel timp!
Tată!
- Maggie! - Ce se întâmplă?
Ți-am spus să stai în mașină. Aleargă!
Intră!
Oprește-te.
Vreau să te ajut!
- Ce faci? Las-o în pace. - Vreau să văd cartea.
Nu vreau să te atingi de cartea aia, înțelegi?
Nu, nu înțeleg deloc.
Ce e cu acel om înfricoșător.
- De ce îți spune Limbă de Argint? - Nu pot să-ți spun.
- Trebuie să-mi spui. - Nu.
Trebuie să te protejez.
Și pe mama ta.
Pe mama mea? Ce legătură are cu mama mea?
Maggie, te rog doar...
Sunt speriată, tata.
Am să am grijă de ție.
Tot timpul am avut și tot timpul voi avea.
Cel puțin spune-mi unde mergem.
Mergem în Italia.
Ai o mătușă grozavă și e foarte important să ajungem acolo.
Bine? Te rog, Maggie.
Nu mai pune întrebări.
Oare e prietenoasă mătușa asta a mea?
O vei plăcea.
Te rog, încetează să mă suni la clopoțelul ăla.
După o vreme.
Are anumite gusturi.
Ce?
Bună.
Măi să fie!
Mă bucur că te-ai întors aici.
Nu te juca cu mâncarea, copilă.
Uită-te la ea ce slabă e.
Îmi amintește de mama ei.
- Vorbind de Resa... - N-am mai auzit de ea.
Știi ceva și eu am crescut fără mamă.
Mama mea a plecat într-o zi la un safari și niciodată nu s-a mă întors.
Ce fac femeile din familia noastră? Pleacă în aventuri.
Nu și eu. Eu prefer să rămân unde sunt.
Mama ta...
... vroia chestiile adevărate.
Mama mea a plecat într-o zi fără explicație.
- Asta numești tu aventură? - Nu, asta numesc abandon.
- Bravo, Elinor. - Nu, e adevărul.
- Mama nu ne-a abandonat. - Nu, n-a făcut asta.
Atunci ce s-a întâmplat cu ea?
Uite, nu mai sunt un copil. Nu voi mai crește.
Sincer?
Sunt destul de mare ca să știu ce se întâmplă cu mine.
Nu crezi că ar trebui? Nu sunt un copil obișnuit că ceilalți.
Și de ce călătorim tot timpul?
În toți acești ani o căutai pe mama.
Și acea carte... Nu înțeleg aceste lucruri.
Maggie...
Trebuie să-mi spui ceva.
- Scriu despre ea câteodată. - Serios?
- Da, inventez povesti despre ea. - Maggie, nu trebuie să faci asta.
Dar trebuie.
Poate cuvintele mi-o vor aduce înapoi.
Da...
Cuvinte rostite.
E un lucru puternic.
Ai grijă cu asta.
Crezi că o vom mai vedea?
Sper că da, Maggie.
Sper că da.
Depărtează-te de vitrină aia. Trei pași înapoi.
Ce faci aici copilă? Locul ăsta nu e pentru copii.
Am crezut că m-am făcut înțeleasă
Îmi pare rău, vroiam doar o carte ca să citesc.
Asta e o urmă de nas?
Ai idee cât de valoros e acest manuscris?
- Nu? - E persan, nu?
Pot spune asta prin excludere, datorită albastrului și fundalului auriu.
Poate de la sfârșitul secolului al 12-lea.
Dumnezeule, ce atotștiutoare ești!
E frumoasă.
Da, într-adevăr e, dar ador tot ce e din Persia.
- Ai fost în Persia? - Da, de o sută de ori
împreună cu Pitsburg, Paris, Orientul Mijlociu, planete îndepărtate
și Shangri-la.
Și n-a trebuit să părăsesc camera asta.
Cărțile sunt aventuroase conțin crime, nazdrăvănii,
pasiune.
Ele iubesc pe oricine le deschid.
Dacă promit că nu ating nimic...
... aș putea sta aici să citesc?
Aici obișnuia să stea și să citească.
Ea?
Mama ta.
Tatăl tău obișnuia să-i citească aici.
Asta a fost a ei.
Dacă văd o carte care nu e la locul ei,
am să închid camera asta și n-ai să mai intri aici. Asta ți-o promit.
Inkheart.
Am încercat să te avertizez.
Ți-am oferit oportunitatea de a mă ajutat, dar tu m-ai refuzat.
Tot ce trebuia să faci era să citești din carte. Puteai să păstrezi cartea.
Dar a trebuit să fugi, așa ca i-am spus lui Capricorn.
Ce?
- Mi-a promis să mă ajute. - Ce ai făcut?
Maggie!
Sunt afară. Încearcă să pătrundă în casă!
Maggie!
Ai grijă!
Cărțile mele!
Salutare, Limbă de Argint. Ți-a fost dor de mine?
Nemernicule! Monstru ce ești!
Jur că vă omor pe toți!
Nu va trebui să ne îngrijorăm de cuvintele tale, dacă-ți tăiem limba.
Îți amintești de carte, nu? Nu-i așa?
1, 2, 3. Crezi că va funcționa?
Sau fiica ta.
- Dă-te de pe mine! - Nimeni nu e rănit.
- Focul, focul. - Nu așa ne-am înțeles.
Nu așa ne-am înțeles.
Bine, știu înțelegerea.
Tăticule! Tăticule!
Nu le veți lua și pe ele.
Până la urmă vom avea nevoie de puțină convingere
pentru a-l face pe tăticu' să citească.
Maggie.
Nu-mi târî fiica în asta.
Pentru Dumnezeu e doar un copil.
E singura cale de-am găsi nevasta.
E singura mea speranță de a mă întoarce acasă.
Te rog, trebuie să-mi spui ce se întâmplă.
Ce este? Când ai de gând să-mi spui. Ce se întâmplă?
Tatăl tău ți-a citit vreodată vreo poveste?
Va trebui să-l întrebi de ce.
Iau eu asta.
Nu!
Cărțile mele! Nu.
Vino.
Sunt aici.
Hei!
Cât de drăguț.
După tine.
Ieșiți afară!
Mișcă.
Ticăie.
Maimuțe zburătoare.
- Ce e locul ăsta? - Nu știu.
Bun venit la umila noastră casă. Bucurați-vă de ședere.
Nu, nu voi împărți această casă împuțită cu toate creaturile!
Haide, înăuntru.
Ce căutăm aici?
De unde au venit monștrii ăștia?
Din cărți.
Au venit din cărți.
Despre ce tot vorbești?
Mo, fii rapid și clar sau jur că te dezmoștenesc.
Au ieșit din cărții?
Ce vrei să spui?
Vino aici.
Maggie...
asta e povestea pe care o așteptai s-o auzi.
Elinor, erai plecată la un târg de carte
iar noi aveam grijă de casa ta: eu, tu și mama ta Maggie.
Și eram în bibliotecă
și am deschis o carte pe care tocmai o cumpărasem.
Inkheart.
O lectură bună, plină de aventuri și de magie.
Creaturi din întuneric,
trecând prin capitole cu voce tare.
Și au apărut de nicăieri.
Primul a fost Capricorn.
Un bandit lucrând pentru un duce meschin.
Basta este un ajutor căruia i se îndemână folosirea cuțitelor.
Și apoi a apărut Dustfinger
împroșcând cu foc. Avea puterii magice.
- Vocea mea i-a scos afară. - Vocea ta i-a scos din cărți?
Și mama ta a intrat înăuntru.
Așa funcționează.
Dustfinger ne-a salvat de Capricorn în noaptea aceea.
Și atunci am realizat...
... că Resa, mama ta a dispărut.
Ei au ieșit din carte
și ea a intrat în ea.
Resa!
Și atunci a fost ultima dată când ți-am citit, Maggie.
Și atunci am pierdut-o pe mama ta.
A intrat în carte?
Mo, în toți acești ani m-ai lăsat să mă gândesc la ce e mai rău.
- De ce nu ne-ai spus? - M-ai fi crezut?
Vrei s-o scoți pe mama afară din carte.
De aceea ai căutat Inkheart în toți acești ani.
Doar dacă este în viață.
Spui că e prizonieră în acea carte.
De unde știi? De unde știi că a ajuns acolo?
Dacă a făcut asta cum de supraviețuit 9 ani
dacă monștri sunt așa
sau mai rău?
De unde știi unde este?
Sau măcar că e în viață. De unde știi?
- E la fel ca și în carte. - Sunt speriată.
Omul nu are niciun gust.
Vrei să nu mă mai împingi?
Maggie, pretinde că ești în o carte. Copiii tot timpul scapă în cărți.
Ce faci?
Îți amintești de Fetița cu Chibrituri? Au găsit-o pe alee înghețată.
Intrați.
- V-am păstrat locuri bune. - Capricorn.
Ți-a spus să încetezi.
Te rog.
Ai îmbătrânit.
- Ai un castel? - Într-adevăr am.
Un castel adorabil într-o parte exclusivistă a țării.
Ei bine m-am acomodat la modul de viață din lumea ta.
Ce crezi?
Ea trebuie să fie fiică ta.
Este așa de plină de viață. Tu, pe de altă parte ești o cotoroanță nesuferită.
Faci zgomot fără măcar a deschide gura.
Bucată de ficțiune barbară!
Numai răutatea ta se poate compara cu prostia.
Nu știu cum stau lucrurile în regatul tău,
dar de acolo de unde vin oamenii nu vin și distrug librării
Munca mea de o viață,
distrusă de o adunătură de blestemați.
N-am răbdare pentru femeile bătrâne cu gura mare.
Îl cunoști pe cititorul meu, Darius.
Arată-le oaspeților noștri cu ce m-am confruntat.
Citește asta.
Dar ai spus că atunci când apare el nu mă trebuie să...
Da, dar am mi...mi..mințit.
Citește cartea.
Rapunzel
superbă și cu părul lung.
Și când...
Ajutor!
Vezi?
- Duceți-o în temniță. - Nu!
Tundeți-o.
N-am să citesc cu voce tare, dacă asta intenționezi.
- Nu cu ele în cameră. - Aduceți fata, vă rog.
Ia-ți...
UIte cum va stă treaba.
Vei face exact cum îți spun eu s-au îți voi ucide bătrânica
și-ți voi închide fiica în temniță pentru totdeauna. E clar?
Grozav.
Să începem lucrurile.
Asta e o carte grozavă,
plină de bogății.
Vrei să citesc despre comoara?
Cineva trebuie să plătească pentru reparații de aici.
Localnici ne-au fost lăsat lefteri.
Te avertizez.
N-am nici un control la ce vine și la ce pleacă.
Nu știu ce se va întâmplă.
Ei bine va trebui să fie amuzant.
Să începem.
Cassin a mers spre comorile din peșteră.
Din podea până în tavan erau munți de aur și de argint.
Grămezi de arginți și saci de bijuterii.
Cassin a adunat toate comorile pe care le putea căra
doar să afle că intrarea în peștera s-a închis.
Dar el a uitat parola.
A țipat: Deschide-te Fornei!
Dar ușa nu s-a deschis.
A rostit toate numele care i-au venit în cap...
Dar ușa nu s-a deschis.
Și apoi s-a auzit sunetul unor cai apropiindu-se.
Nisip.
Deschide-te Sesam! Și peștera s-a deschis
dezvelind cea mai impresionantă colecție.
Vezi?
Așa se face.
Uite! Ce ți-am spus!
Pune-l în lanțuri și dă-l drept hrană la crocodili.
Dacă el a ieșit, cine a intrat?
Ajutor!
E rândul meu acum.
E rândul meu acum,
așa cum ai promis.
Rândul tău
A, te referi la asta.
O carte incredibil de rară.
- O cauți de ani de zile. - Nu te pot trimite înapoi,.
Nu știu cum să fac asta.
Să ne trimiți înapoi?
De ce am vrea să ne întoarcem înapoi
când lumea voastră e foarte acomodantă.
Telefoane, arme...
Cum se numește chestia aia lipicioasă?
- Bandă? - Da, bandă.
Și în plus nu am fost eu cel prins,
trăind într-o lume cu toate acele bestii.
Uite-te la mine acum.
Am un castel.
Nu mă întorc niciodată. Niciunul dintre noi nu se va întoarce.
Și ca să fiu sigur de asta, o să fac ce fac întotdeauna
- când cineva ia o copie a acestei cărți. - Ai promis că o să fiu trimis acasă.
Da, știu am mințit când am spus asta.
Sunt un mincinos. Mincinos, mincinos, mincinos...
Credeam că ți-ai dat seama până acum.
Nu!
Ia-o.
Trebuie să faci asta de fiecare dată? E patetic.
Acum du-te și vindecă-ți arsurile altfel voi fi forțat să anulez spectacolul.
Știi cât de mult aștept noaptea spectacolului.
Închideți-l.
Hei, Youlas nu uita...
Credeți-mă, nu a vrut.
Îi este foame și cald.
Nu ne-a deranjat deloc.
De-abia merg mulțumită acelui...
Nu am venit să discutăm de nenorocitul ăsta. Am venit după carte.
Uite ce mi-a făcut la ochi. Uită-te la nasul meu.
Crezi că asta e rău?
Dezgustător.
Așadar, îți dai seama cât suntem de fericiți că ești aici.
Acum avem pe cineva care știe să citească.
M-am rănit...
din nou.
Nici măcar nu mi-au prins mâinile.
Dar aici,
Ira nu are simțul umorului.
Încerci din nou să evadezi?
Renunță...
Nu mă duc nicăieri.
Pentru o clipă
am ținut Inkheart în mâinile mele.
Și nu am să mai merg acasă niciodată.
Dar tu, tu încă ai speranță.
Când Darius te-a scos din Inkheart ți-a lăsat în urmă vocea.
Dar dacă ai putea vorbi, mi-ai spune povestea lui?
Ai face-o?
Nu.
Pentru sunt slab și de neîncredere.
Nu sunt așa tot timpul.
E doar un vis.
Ești bine?
- Care e numele tău? - Numele meu e Farid.
- Ești unul dintre cei 40 de hoți? - Nu-mi mai vorbi!
Nu știi că aduce ghinion să vorbești în vis, fata stupidă.
Poți visa, dar nu vei găsi drumul înapoi.
Proastă!? Tu ești cel care se crede într-un vis.
Am vrut doar să fiu drăguță.
Du-te înapoi, să vezi dacă-mi pasă.
E doar un doar un vis...
Întoarce-te acasă.
Te rog, întoarce-te acasă.
Bună dimineața.
Mulțumesc.
Cum o să vă pot răsplăti vreodată?
Și dacă aș putea găsi cheia, unde ai pleca?
Este familia ta?
E soțul tău?
Fiica ta?
Tu erai în carte, când am ieșit?
"Mi-ai văzut...?"
Repede
"Mi-ai văzut familia?"
O să te scot din lanțurile astea și o să mergi acasă.
Ne întâlnim la grajduri.
Nu am mai fost niciodată în control.
Știu că o pot scoate pe Lisa din carte.
- Trebuie doar să luăm o altă copie. - Ți-au luat 9 ani s-o găsești pe ultima.
Dacă e în viata fac pariu că are una.
Cineva trebuie să știe unde locuiește.
Minunat! Acum va trebui să încercăm să evadăm, nu-i așa?
Asta sau să fim dați de mâncare crocodilului de vis-a-vis.
Cineva trebuie să-l oprească.
Înainte să spuneți ceva, ascultați.
Îți vrei soția la fel de mult cum vreau să merg și eu acasă.
Dacă tu crezi că mai este o copie să o găsim împreună.
Și cum vom evada?
Pagina 14.
Marea furtună.
Câine bun.
Apoi, un lucru ciudat s-a întâmplat.
Cred că asta e suficient.
Să plecăm de aici.
Prizonierii!
Încearcă să scape!
Așteaptă.
Haide băiete!
Haide. Bine, să mergem
Ai grijă!
- Încă mai crezi că visezi? - Ce text poate fi?
Sunt cei mai buni nouă zburători?
Nu poți să fi mai precis?
Uite ceva mâncare pentru tine. Poți să pleci.
Aici este locul. Un om a spus că locuiește în apartamentul din piață.
Nu vin.
Cum adică nu vii? Va trebui să vii, altfel nu mă va crede.
Poți fi foarte convingător.
M-ai scos afară dintr-o carte!
- Nu înțeleg. Cartea e chiar aici. - Îți este teamă.
Niciodată nu ai citit Inkheart?
Nu o citesc.
o trăiesc.
- Care-i problema cu asta? - Cred că e sfârșitul poveștii mele.
- Mă duc acasă. - De ce?
Îmi pare rău, dar totul e prea real pentru mine.
Cred că povestea e mai bine să rămână pe păgâni.
Acum, trebuie să mă întorc la biblioteca mea răvășită
și să văd dacă le pot pune în ordine.
- Pot face eu asta. - Uite banii pentru ține.
Deja mi-am cumpărat biletul.
La revedere.
Noroc!
- Mătușă Loredan! - Las-o să plece.
Să nu răcești.
Aici trebuie să fie.
- Dle Fenoglio? - Da.
- Mă numesc 'Limbă de Argint' Folchart. - Eu sunt Maggie.
Și eu voi fi o scriitoare.
Da, dați-mi ceva de scris. Am o prăjitură la facut.
Spuneți ce vreți. Dacă vreți autograf dați-mi un pix.
Nu vrem autograf.
- Nu vrei un autograf? - Nu.
Atunci de ce ai venit la ușa mea?
Noi și Dustfinger tocmai am evadat din sat lui Capricorn
și nu-ți va vine să crezi prin ce am trecut.
Ce?
Vino acasă.
Te rog!
E o poveste bună. Aș fi vrut să mă gândesc la asta.
Dar totuși greu de luat în serios. Îmi știu personajele.
E pur și simplu imposibil.
Este exact cum mi-am imaginat.